Kdo vse je prišel? Ruthy, Veronica, Terence...
In kdo je pod rjuho?
Mali Willy Wonka!
Willy Wonka je bil sin najbolj znanega mestnega zobozdravnika, Wilburja Wonke.
Dr. Wilbur Wonka ZOBNA ORDINACIJA
Pa poglejva, kolikšna je letos škoda.
Karamela. Prilepila bi se ti na zobni aparat.
Lizika. Ali kot ji rečemo še drugače: "zobna gniloba na palčki".
Potem pa še vsa ta... ta... čokolada.
Ravno prejšnji teden sem v medicinski reviji prebral,
da so nekateri otroci alergični na čokolado.
Zaradi čokolade jih srbijo nosovi.
Morda jaz nisem alergičen. Lahko bi jo poizkusil košček.
Res? A zakaj bi tvegal?
Gospod Wonka! Gospod Wonka! Proti tunelu gremo!
O, ja. S polno hitrostjo naprej!
Kako pa vidijo, kam veslajo? -Saj ne. Pojma nimajo, kam veslajo.
Prižgite luči!
Ljudje, bodite pozorni, kajti peljemo se mimo zelo pomembnih dvoran.
KAVNA KREMA
LASNA KREMA
Za kaj uporabljate lasno kremo? -Da zadrži vlažnost.
Stepena smetana.
Točno. -To nima smisla.
Da boš vedela, punčka, stepena smetana ni stepena,
dokler je ne stepejo s stepalko. To vedo vsi.
Ustavite čoln. Nekaj vam moram pokazati.
DVORANA ZA IZNAJDBE
To je najpomembnejša dvorana v vsej tovarni.
Uživajte, le ničesar se ne dotikajte.
No, pojdite! Brž!
Hej, gospod Wonka, kaj je to?
Pokazal ti bom.
Hvala. To so Večne kroglice.
Namenjene so otrokom, ki dobijo nizko žepnino.
Lahko jih ližeš celo leto, pa se sploh ne bodo zmanjšale.
Ni to fino?
Kot žvečilka. -Ne. Žvečilka je za žvečenje.
Če boš to poizkusila žvečiti, si boš polomila zobe.
Odličnega okusa so!
To pa je Lasna karamela.
Ko jo poješ, ti natanko čez pol ure poženejo iz glave čisto nove dlake.
Pa brki in brada. -Kdo si želi imeti brado?
Bitniki, country pevci in motoristi na primer.
Vsi tisti posrečeni džezi, superkul odštekani tipi.
Nekaj se dogaja, stari. Veš, kaj je to jive?
Razumeš, kaj ti govorim? Bi rekel.
Daj roko, kolega.
Žal zmes še ni popolna. Oompa-Loompi so jo včeraj poizkusili in...
Kako se danes počutiš?
Izgledaš super!
Glejte tole.
Hočete reči, da je to to?
Ali sploh veš, kaj je to? -Žvečilka.
Da. To je najbolj osupljiva in izjemna žvečilka v vesolju.
In zakaj?
Ker ta žvečilka nadomesti celodnevne obroke hrane.
Kdo bi hotel kaj takega?
To bo pomenilo konec kuhinj in kuhanja. En sam košček čudežne Wonka žvečilke
pa boste imeli vse: zajtrk, kosilo in večerjo.
Tale košček je paradižnikova juha, zrezek in borovničev zavitek.
Sliši se odlično. -Sliši se čudno.
Sliši se pravšnja zame.
Raje ne, še nekaj stvari je treba... -Svetovna prvakinja v žvečenju sem.
Ničesar se ne bojim.
Kako je, ljubica? -Neverjetno!
Čutim, kako mi paradižnikova juha teče po grlu!
Ja, kar izpljuni jo!
Mlada dama, raje... -Spreminja se.
Zrezek in na maslu pečen krompir s hrustljavo skorjico.
Kar žveči, otrok.
Moja punčka bo prva na svetu preizkusila kosilo v žvečilki.
Ja, le malo sem zaskrbljen... -Borovničev zavitek in sladoled!
Tam si že?
Kaj se dogaja z njenim nosom?
Moder postaja.
Nos dobiva škrlatno barvo. -Kako to misliš?
Violet, vijolična postajaš!
Kaj se dogaja? -Povedal sem vam, da še nisem pogruntal.
Ko pride do deserta, se obnaša malo hecno...
Vsega je kriv borovničev zavitek. Strašno mi je žal.
Mama, kaj se dogaja z mano?
Okrogla postaja!
Kot borovnica.
Preizkusil sem jo na dvajsetih Oompa-Loompih in vsak je postal borovnica.
Prav neverjetno.
Ne morem imeti borovnice za hčerko. Kako bo tekmovala?
Lahko jo peljete na vaški semenj.
Dobro poslušajte, napnite ušesa, prisluhnite zgodbi o Violet Beauregarde.
Ta nežna deklica ne vidi nič slabega,
da žveči, žveči, žveči, žveči, žveči kar cel dan.
Žveči, žveči kar cel dan, žveči, žveči kar cel dan.
Žvečila je toliko časa,
dokler niso njene mišice strašno zrasle in dobile obliko kontrabasa.
Žveči, žveči kar cel dan, žveči, žveči kar cel dan,
žveči, žveči kar cel dan.
Leta in leta je prežvekovala, da dobila usta je kakor krava.
In ko enkrat na debelo ugrizne, si jezik napol pregrizne.
Zdaj je naša naloga, da se reši gdč. Violet Beauregarde - nadloga.
Žveči, žveči kar cel dan, žveči, žveči kar cel dan,
žveči, žveči, žveči, žveči, žveči, žveči kar cel dan.
Žveči, žveči kar cel dan, žveči, žveči kar cel dan...
Gospod Wonka!
Odkotalite gdč. Beauregard v čoln in jo odpeljite v Sokovno dvorano.
Sokovno dvorano? Kaj pa bodo tam počeli z njo?
Stisnili jo bodo kot mozolj.
Nemudoma moramo iz nje iztisniti ves sok.
Mama, pomagaj mi! Prosim!
Gremo. Kar veselo naprej.
Brez čolna se bomo morali premikati dvakrat hitreje, veliko stvari si moramo še ogledati.
Gospod Wonka? -Da.
Zakaj ste dovolili ljudem priti v tovarno?
Da bi si jo lahko ogledali, kajpada. -Zakaj zdaj in zakaj samo petim?
Kakšna je ta posebna nagrada? -Najboljša nagrada je presenečenje.
Bo Violet ostala za vedno borovnica? -Ne. Morda. Ne vem.
To se zgodi, če ves dan žvečiš. Nagravžno.
Zakaj potem izdelujete žvečilke, če jih ne marate?
Nehaj že momljati, ob živce me spravljaš.
Se spominjate prvega bombona, ki ste ga pojedli?
Ne.
A Willy Wonka se je dobro spominjal prvega bonbona, ki ga je pojedel.
...lepe oblike, odličnega okusa...
Oprostite, imel sem preblisk.
Tako. -Se vam to pogosto dogaja?
Danes vse pogosteje.
SORTIRNICA OREHOV
No, o tej dvorani pa vem vse.
Veste, poslujem s kikirikiji. Ali uporabljate za sortiranje Heramax 4000?
Ne. Kako ste čudni!
Veverice!
Da, veverice.
Izurjene so za trenje orehov.
Zakaj veverice in ne Oompa-Loompi? -Ker znajo samo veverice
izluščiti jedrce iz lupine v enem kosu.
Vidite, z vsakim orehom najprej potrkajo, da preverijo, če je piškav.
Poglejte!
Mislim, da je našla piškav oreh.
Očka, hočem eno od teh veveric! Hočem jo!
Veruca, veliko drugih čudovitih ljubljenčkov imaš.
Imam samo ponija, dva psa, štiri mačke, šest zajčkov, dva kanarčka, papagaja, želvo in starega hrčka.
Hočem veverico!
Prav, dobil jo bom takoj, ko bo mogoče.
Nočem katerokoli veverico, izurjena mora biti.
No, prav.
Gospod Wonka, koliko hočete za veverico? Povejte ceno.
Niso naprodaj. Ne more je dobiti.
Očka?!
Žal mi je, draga. Gospod Wonka je nespameten.
Če mi je ti ne moreš dobiti, jo grem pa sama iskat.
Veruca?
Punčka?
Veruca, takoj pridi nazaj!
Veruca!
Punčka!
Ne dotikaj se orehov, razjezila boš veverice!
Ti boš moja!
Veruca!
Kje je ta ključ?
Ta ni.
Očka! -Veruca!
Ta tudi ni.
Tale je.
Pa ni.
Očka, naj nehajo!
Kaj delajo?
Preverjajo, če je piškav oreh.
O, marička. Pa je res piškav oreh.
Veruca!
Očka!
Kam jo vlečejo? -Tja kot ostale piškave orehe, v jašek za smeti.
Kam vodi jašek? -V sežigalno peč.
A ne skrbite, prižgemo jo le ob torkih.
Danes JE torek.
Še vedno obstaja možnost, da je danes ne prižgejo.
Morda se bo zagozdila v cevi. Potem jo boste lahko povlekli ven.
Veruca Salt, ta mala tečka, se je pravkar med smeti podala.
Med svojim padanjem pa bo spoznala prijatelje, ki jim ni para.
Prijatelje, ki jim ni para, prijatelje, ki jim ni para.
Ribjo glavo na primer, zjutraj odrezano z brancina,
pa ostrigo in zrezek, ki je trd, da se sploh ne pregrizne,
pa veliko drugih stvari, a vse tako strašno smrdi,
strašno smrdi!
Te prijatelje naj zdaj ima rada,
spoznala jih je, ko med smeti je padla.
Te prijatelje naj zdaj ima rada.
Le kdo razvadil jo je tako zelo? Le kdo
ji vsako željo takoj izpolnil,
jo v tečnega otročaja preobrnil?
Kdo ima to na vesti? Kdo je kriv?
Žal, moramo priznati,
to sta njena draga mami in ati!
Res? Prima!
Sporočili so mi, da je peč pokvarjena.
Spodaj so smeti od treh tednov in to bo ublažilo njen padec.
Res dobra novica. -Da.
No, pa nadaljujmo z ogledom.
Le zakaj se tega nisem že prej spomnil. Dvigalo je najprimernejše za ogled tovarne.
Nemogoče, da je toliko nadstropij.
Kaj pa ti veš, pametnjakovič? To ni navadno dvigalo, ki vozi gor in dol.
Lahko gre počez in podolgem, v katerikoli smeri, ki si jo zamislite.
Pritisneš katerikoli gumb in švist! ... že frčiš!
Poglejte!
Dame in gospodje, dobrodošli na Karamelni gori!
O tem raje ne bi govoril.
To je bolnica za lutke in center za opekline.
Razmeroma nova je.
O, tajništvo!
Živijo, Doris!
Zakaj je tu vse popolnoma brez smisla?
Slaščice ne potrebujejo smisla. Zato pa so slaščice.
To je neumno!
"Slaščice so izguba časa!"
Moj sin že ne bo izdeloval čokolade! -Potem bom pobegnil
v Švico ali na Bavarsko, v prestolnice slaščic!
Kar daj. A ko se vrneš, mene ne bo tu.
Oprostite, gospod. Zapiramo.
ZASTAVE SVETA
Zdaj bom jaz izbral sobo.
Izvoli.
TELEVIZIČNA SOBA
Pridite. Hitro si jih nadenite in pod nobenim pogojem jih ne snemite.
Ta svetloba vam lahko scvre oči. Tega si ne želimo, kajne?
To je soba za testiranje mojega najnovejšega izuma -
televizične čokolade.
Nekega dne me je preblisnilo. Če lahko televizija razbije sliko
na milijone majhnih delcev, jo pošilja po zraku in združi
nekje drugje, zakaj ne bi mogel enako narediti s čokolado?
Zakaj ne bi pošiljal čokoladnih tablic kar po televiziji?
Slišati je nemogoče. -Saj tudi je nemogoče.
O znanosti nimate pojma. Prvič: obstaja razlika med žarki in delci.
Drugič: sila, s katero bi bilo možno spremenili energijo v predmet,
bi morala imeti moč devetih atomskih bomb. -Momljač!
Popolnoma nič ne razumem, kaj pripoveduješ.
Tako. Čokolado bom poslal z enega konca sobe na drugega s pomočjo televizije.
Prinesite čokolado!
Zelo velika mora biti. Človek normalne velikosti
je na televiziji videti takle. Enako je s čokolado.
Izginila je!
Saj sem rekel.
Čokolada potuje na drugo stran v milijonih majcenih delcev. Za mano!
Opazujte ekran.
Že gre!
Poglejte!
Vzemi jo. -To je samo slika na ekranu.
Reva.
Ti jo vzemi.
Daj, stegni roko in jo zgrabi.
O, madonca!
Kar pojej jo. Slastna je.
Ista čokolada je, le da se je med potjo zmanjšala.
Odlična je. -To je čudež!
Predstavljajte si, da sedite doma in gledate televizijo.
Na ekranu se pojavijo reklame. Glas bo spregovoril:
"Wonkine tablice so najboljše na svetu!
Ne verjamete? Prepričajte se sami."
Enostavno stegnete roko in jo vzamete.
Kaj pravite? -Bi lahko pošiljali tudi druge predmete, recimo kosmiče?
Sploh veste, iz česa so narejeni kosmiči?
Iz tistih skodranih ostružkov, ki ostanejo v šilčkih.
Pa bi jih lahko poslali po televiziji, če bi hoteli?
Seveda bi. -Kaj pa ljudi?
Zakaj bi pošiljal ljudi, saj niso okusni?
Ali se sploh zavedate, kaj ste iznašli?
To je teleporter! Najpomembnejše odkritje v zgodovini človeštva,
vi pa mislite samo na čokolado!
Pomiri se, Mike, gospod Wonka dobro ve, o čem govori.
Ne ve! Pojma nima! Misli, da je genij, v resnici pa je idiot!
Jaz pa nisem.
Fantek!
Ne izzivaj me!
Izginil je!
Poglejmo, kaj je po televiziji.
Upam, da ga ne bo manjkal kakšen kos. -Kako to mislite?
Včasih samo polovica delcev pride na ekran.
Če bi morali izbrati polovico, za kateri del sina bi se odločili?
Kakšno vprašanje je to?
Ne razburjate se. Bilo je samo vprašanje.
Preglej vse kanale. Malo me že skrbi.
Tamle je. -Mike?
Najbolj pomembno, kar smo se naučili,
najbolj pomembno, kar smo se naučili, vsaj kar se naših otrok tiče,
je, da jih nikdar ne spustimo pred televizijo.
Ali še bolje, te kretenske stvari sploh ne kupite!
Nikdar, nikdar ne dovolite, nikdar, nikdar ne dovolite!
Čustva vsa jim otopijo, izgubijo vsako domišljijo.
Na koncu še možgani ohromijo, da postane otrok topoglav in slep.
Topoglav! Topoglav!
Ne razume, kaj je to pravljica, pravljična dežela.
Pravljična dežela, pravljična dežela.
Možgani mehki so kot sir, um zarjavi in zmrzne,
misliti ne more, le strmi.
Pozdravljamo malega Mikea Teaveeja!
Žal nam je le to, žal le to,
da bo treba počakati in videti, počakati in videti,
žal nam je le to, da bo treba počakati in videti,
če ga spravimo lahko do velikosti prave.
Če pa ne, prav ti bodi, ti zmene!
Naj ga nekdo zgrabi! -Pomagajte mi!
Pomagajte mi!
Hvala bogu, nepoškodovan je. -Nepoškodovan? Kaj pa govorite?
Zdaj me pošljite še nazaj! -Poti nazaj ni.
To je televizija, ne pa telefon. Nekaj čisto drugega.
Kaj lahko storimo? -Ne vem.
Majhni dečki so izjemno elastični. Noro se dajo raztegniti.
Dajmo ga v stroj za raztegovanje karamel. -Stroj za raztegovanje karamel?!
Ej, to sem se jaz spomnil!
Fant, kako bo suh. Da, stroj za raztegovanje karamel.
Odpeljite g. Teaveeja in njegovega... sinčka do stroja za raztegovanje.
Nadaljujmo z ogledom.
Veliko stvari si moramo še ogledati. Koliko otrok je še ostalo?
Gospod Wonka, ostal je le še Charlie.
Hočeš reči, da si samo še ti? -Da.
Kaj se je zgodilo z ostalimi?
Dragi moj deček, to pomeni, da si zmagal! Od srca ti čestitam.
Že od samega začetka sem slutil. Odlično!
A ne smemo se obirati. Ogromno moramo še postoriti!
Na srečo imamo veliko stekleno dvigalo, da bo šlo...
...hitreje.
Pridita.
GOR IN VEN
Gor in ven? Kakšna dvorana je to?
Potrpita.
Marička, iti moramo hitreje, drugače se ne bomo prebili.
Prebili skozi kaj?
Dolga leta sem hrepenel, da bi pritisnil na ta gumb.
Zdaj pa gremo. Gor in ven!
Resno mislite? -Da.
Saj je iz stekla! Razbilo se bo na milijon koščkov!
Prosim te, Augustus, ne jej lastnih prstov!
Če sem pa tako okusen!
Poglej, mama, zdaj sem še bolj gibčna. -Da, vendar si modra.
Očka, hočem leteti s steklenim dvigalom.
Danes se boš le še okopala in nič drugega.
Hočem!
Kje stanujeta?
Tamle, v tisti majhni hiši.
Kdaj se bosta vrnila? -Kdo bi vedel, draga.
Zdi se mi, da je nekdo trkal. -Živijo, mami!
Mami, oči, nazaj sva! -Charlie!
To je Willy Wonka, pripeljal naju je domov. -Ja, vidim.
Vidva ste pa najbrž dečkova st... st...
Starša? -Ja, to.
Pravi, da bo Charlie nekaj dobil.
Ne samo nekaj nečesa, ampak nekaj največ nečesa, kar je kdaj bilo.
Temu dečku bom podaril svojo tovarno.
Saj se šalite! -Ne, čisto zares.
Nekaj mesecev nazaj, ko sem bil na polletnem striženju las,
sem doživel nenavadno videnje.
V tistem srebrnem lasu je odsevalo moje življenjsko delo:
moja tovarna, moji ljubi Oompa-Loompi!
Kdo jih bo skrbel zanje, ko mene ne bo več?
Takrat sem spoznal...
Najti moram naslednika.
In sem ga, Charlie. Tebe.
Zato ste dali v čokolade zlate vstopnice.
Kaj so Oompa-Loompi?
V tovarno sem povabil pet otrok in najmanj pokvarjen je zmagal.
To si ti, Charlie. -No, kaj praviš?
Si pripravljen zapustiti svoj dom in živeti z menoj v tovarni?
Seveda. A le, če gre lahko družina z menoj.
Dragi moj deček, seveda ne!
Ne moreš voditi tovarne z vsemi temi ljudmi na grbi.
Brez zamere. -Že v redu... Bedak.
Tovarno moraš voditi sam, slediti svojim sanjam.
Ne glede na posledice.
Poglej mene. Nimam družine, a sem kljub temu zelo uspešen.
Če grem z vami, potem svoje družine ne bom nikoli več videl?
Da. Vzemi to za dobro.
Potem ne grem. Družine ne bi zamenjal za nobeno stvar.
Niti za vso čokolado na svetu ne.
Razumem.
Res čudno.
Razen čokolade je še dosti drugih slaščic.
Žal mi je, gospod Wonka. Nikamor ne grem.
Res nepričakovano in...
...čudno.
Če je pa tako, bom pa...
Na svidenje.
Si res ne boš premislil?
Res ne.
Prav. Adijo.
Stvari se bodo obrnile na bolje!
Tokrat je babica Georgina dobro vedela, o čem je govorila.
Naslednje jutro je Charlie s starši popravljal luknjo v strehi.
Dedek George je bil ves dan pokonci. Prav nič ni bil utrujen.
Charliev oče je spet dobil službo v tovarni zobne paste.
Popravil je stroj, ki ga je zamenjal.
Družini Bucket še nikoli ni šlo tako dobro.
Za gospoda Willyja Wonko pa tega ne bi mogli reči.
Ne razumem, kaj se je zgodilo.
Slaščice so bile edina stvar, v katero sem bil prepričan,
a zdaj nisem več prepričan.
Ne vem, kakšne okus naj ustvarim, katere zamisli naj uresničim, preveč kolebam.
Vedno sem lahko naredil vse slaščice, ki sem si jih zamislil in...
To je, kaj ne?
Slaščice izdelujem po svojem občutku,
in ker se počutim slabo, so tudi slaščice zanič.
Zelo dober si!
Žalostno, kar se je zgodilo tistemu čokoladarju Wendellu... ne, Walterju.
Willyju Wonki. -Temu, ja.
Tukaj piše, da se njegove slaščice ne prodajajo več tako dobro.
Morda si pa vse skupaj zasluži. -Ja.
Res?
Si ga že srečal?
Sem. Najprej sem mi je zdel super, potem pa se je izkazal za drugačnega.
Pa še tako smešno je ostrižen.
Pa nisem!
Zakaj ste prišli? -Ne počutim se najbolje.
Kaj te razvedri, kadar se slabo počutiš? -Moja družina.
Kaj imate proti moji družini? -Ne gre le za tvojo družino, vsi st... st...
Kar naprej ti govorijo, kaj lahko in česa ne smeš,
in to prav nič ne pripomore k ustvarjalnemu navdihu.
Zaščititi nas hočejo, ker nas imajo radi.
Vprašajte kogarkoli, če mi ne verjamete.
Koga naj vprašam? Mojega očeta?
Ni govora.
Vsaj ne sam. -Naj grem z vami?
Odlična ideja! Ja!
In veš kaj še? Moram...
...bolj paziti, kje parkiram to stvar.
Mislim, da to ni prava hiša.
Ste naročeni? -Ne, vendar zamuja.
Odprite.
Pa poglejmo, kolikšna je škoda.
Odprtje največje tovarne na svetu...
TOVARNA ODPRTA
Nebesa, takih zobnih kron nisem videl odkar...
...odkar...
Willy?
Živijo, oči.
Toliko let, pa nisi uporabljal zobne nitke?
Niti enkrat.
Tega dne je Willy Wonka Charlieju ponovil svojo ponudbo,
ki pa jo je sprejel pod enim pogojem.
Oprostite, ker zamujava. Morala sva se nekaj pomeniti.
Se mi je zdelo, da sem slišal grmenje.
Boš ostal na večerji, Willy? -Da, prosim.
Prestavil bom krožnike.
Po kikirikijih dišiš. Rada imam kikirikije. -O, hvala.
Vi pa dišite po starih ljudeh in milu.
Všeč mi je.
Komolce z mize, Charlie.
Bi ti bili všeč malinovi zmajčki? -S sladičem namesto vrvice.
Fanta, nobenih službenih pogovorov za mizo! -Oprosti, mama.
Mislim, da se spoznaš na stvar, Charlie.
Na koncu je Charlie Bucket dobil tovarno čokolade.
Willy Wonka pa nekaj boljšega:
družino.
In nekaj je držalo kot pribito:
življenje še nikoli ni bilo slajše!
Prevod in priredba: marjetica13_oktober2005